Vaquitas and gillnets: Mexico’s ultimate cetacean conservation challenge
There is a high risk that incidental mortality (bycatch) in gillnets will lead to extinction of the vaquita Phocoena sinus, a small porpoise endemic to Mexico’s northern Gulf of California. A zoned Biosphere Reserve established in 1993 proved ineffective at slowing the population’s decline, and in 2005, a Vaquita Refuge was declared. The Refuge Program included a ban on gillnetting and trawling in certain areas with relatively high densities of vaquitas. However, it was not until 2008, with the introduction of a Species Conservation Action Plan for Vaquita (PACE-Vaquita), that a comprehensive protection and recovery effort was introduced. Unfortunately, valuable time was lost as officials first needed to bring order to a poorly managed fishery management system. Also, the voluntary nature of fisherman participation and the chronic deficiency of enforcement have limited PACE’s effectiveness. Although efforts to implement the plan probably slowed the vaquita’s decline, the goal of eliminating gillnets (and thus most vaquita bycatch) by 2012 was not reached. This example shows the difficulty of achieving conservation when the program’s rationale centers on the preservation of biodiversity with less emphasis on meeting community aspirations. In fact, not only does the vaquita have no economic value, but the measures taken for its conservation have a negative economic impact and hence are met with hostility, or at best indifference, on the part of fishery authorities and fishing communities. On a more positive note, a light trawl has been field-tested and shown to be efficient at capturing shrimp; such ‘vaquita-safe’ trawls are suitable for replacing gillnets in the shrimp fishery. Similarly suitable alternative gear needs to be developed urgently for use in the finfish fisheries. Unless entangling nets are removed quickly from the vaquita’s habitat, it will soon be too late to save the species, which probably already numbers fewer than 200 animals.
https://www.int-res.com/abstracts/esr/v21/n1/p77-87/
СТАН ТА ПРОБЛЕМИ РОЗВИТКУ ТУРИСТИЧНОГО СТРАХУВАННЯ В УКРАЇНІ
туризм, туристичні потоки, суб’єкти туристичної діяльності, туристичний ризик, туристичне страхування, страховий захист, медичне страхування, страхування медичних витрат
Метою статті є визначення й узагальнення існуючих підходів до організації страхового захисту від ризиків у сфері туризму та обґрунтування перспектив його розвитку. Під час дослідження були використані діалектичний та абстрактно-логічний методи, методи системного підходу, порівняння, спостереження, аналізу, синтезу, індукції, дедукції та ін. Інформаційною базою дослідження є законодавчі та нормативно-правові акти, інформація Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної служби статистики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, наукові публікації, інтернет-джерела. Визначено сутність, види та значення страхування для забезпечення страхового захисту учасникам туристичного ринку. Обґрунтовано, що об’єктивна необхідність страхування у сфері туризму в Україні обумовлена не лише позитивною динамікою показників розвитку туристичної індустрії, а й урізноманітненням видів і форм ризиків, що супроводжують туристичну активність, та збільшенням кількості ризикоутворюючих факторів. Здійснено аналіз динаміки показників страхування медичних витрат, найбільшого сегменту на ринку туристичного страхування в Україні. Визначено проблеми, що виникають при страхуванні туристичних ризиків, запропоновано шляхи їх розв’язання. З огляду на значимість туристичного сегмента страхового ринку для економіки країни та ситуацію, що склалася на тлі пандемії COVID-19, окреслено напрями розвитку туристичного страхування в Україні; обґрунтовано необхідність оптимізації асортиментного ряду, поліпшення якісних характеристик та конкурентоспроможності наявних, а також розробки нових страхових продуктів. Наукова новизна одержаних результатів полягає у вдосконаленні теоретичних засад механізмів страхового захисту учасників туристичної діяльності, оцінці стану страхування ризиків вітчизняної туристичної сфери та обґрунтуванні напрямів підвищення його результативності. Практичне значення одержаних результатів полягає в можливості використання теоретичних висновків і практичних рекомендацій для подальшого розвитку страхування у туристичній галузі. Результати дослідження можуть бути корисними страховикам та суб’єктам туристичної індустрії для покращення показників їхньої діяльності.
L. A. Chvertko, O. A. Vinnytska, T. O. Korniienko
Aktualʹnì Problemi Rozvitku Ekonomìki Regìonu
Vasyl Stefanyk Precarpathian National University
Un marco conceptual y analítico para estimar la integridad ecológica a escala de paisaje
Estructura Espacial, coherencia ecológica, integridad del paisaje, integridad ecológica, naturalidad, planificación territorial, índice de madurez de bosques
El trabajo constituye una aproximación conceptual y metodológica para el análisis de la integridad ecológica, como instrumento aplicable a la planificación del territorio y la conservación de la naturaleza a escala de paisaje. Con dicho fin se discuten las acepciones de integridad y conceptos próximos y se presenta un modelo de evaluación que considera la integridad del paisaje como resultado de la interacción de tres índices. El primero (integridad espacial) utiliza métricas de la ecología del paisaje (conectividad y cobertura de áreas naturales y áreas de uso humano) y evalúa la distribución de los fragmentos de los distintos tipos de ecosistemas existentes en el territorio. El segundo, un índice de integridad ecosistémica, se centra en los fragmentos con estructura más próxima a la madurez y valora su distancia numérica a ecosistemas de referencia. Por último, en el área sometida a usos agrícolas, se aplica un índice de coherencia ecológica de los usos del suelo que tiene en los elementos naturales con funciones de conservación. Estos índices son articulados mediante un modelo que facilita una visión simultánea de sus valores, así como su comparación con escenarios teóricos. El modelo permite manejar de forma simultánea variables relevantes que comúnmente se presentan como asociadas a aspectos diferentes de la calidad del entorno. Por sus características y escala intermedia de aplicación puede constituir una herramienta importante para enlazar conceptos y actuaciones, relevantes para la conservación de la naturaleza, pero que suelen manejarse por separado, en concreto la integridad ecosistémica y con la planificación del territorio.
Consejo Superior de Investigaciones Científicas
http://arbor.revistas.csic.es/index.php/arbor/article/view/159
Microrganismos solubilizadores de fosfatos e o crescimento de pínus e eucalipto
Adubação, biofertilizante, fósforo, inoculante
Os microrganismos solubilizadores de fosfatos desempenham importante papel no suprimento de fósforo para as plantas. Isso tem motivado pesquisas em programas de inoculação controlada. O processo de seleção envolve várias etapas. Microrganismos isolados de cultivos de Pinus e Eucalyptus e selecionados em meio de cultura foram avaliados em 28 experimentos realizados em casa de vegetação com substrato ou solo de floresta ou de viveiro, esterilizados, sem ou com adubação fosfatada (fosfato monocálcico, fosfato de Araxá ou de Catalão). Em relação à produção de matéria seca, em um experimento, houve efeito positivo de três isolados (177, 251 e 310A); em outro, verificou-se efeito negativo de dois isolados (177 e 261). No teor de P no tecido foi verificado efeito positivo em sete tratamentos, envolvendo oito isolados (62, 177, 189, 198, 251, 262, 310A e 310B) e dois efeitos negativos (177 e 198). Quanto ao conteúdo de P na planta, foram verificados efeitos positivos em quatro experimentos, envolvendo os isolados 62, 189, 198, 251 e 310A. Os resultados obtidos na nutrição e no crescimento das plantas com a inoculação dos isolados 62, 189, 251 e 310A indicam a existência de potencial para ser utilizado em processos de seleção que visem à produção de inoculantes.
L. Alves, E. A. Mendoza, G. N. Silva Filho
Interacciones entre las comunidades de hongos formadores de micorrizas arbusculares y de plantas. Algunos ejemplos en los ecosistemas semiáridos
Interacciones entre las comunidades de hongos formadores de micorrizas arbusculares y de plantas. Algunos ejemplos en los ecosistemas semiáridos. Muchos de los estudios realizados sobre los ecosistemas terrestres se han basado en las relaciones de facilitación y competencia entre plantas como moldeadoras del ecosistema terrestre. Sin embargo, en los últimos años se ha reconocido el importante papel que juegan los organismos que viven en el suelo y que interaccionan directa o indirectamente con la comunidad vegetal. Entre ellos destacan por su abundancia e importancia los hongos formadores de micorrizas arbusculares (HMA). Una micorriza es la relación simbiótica entre un hongo formador de micorrizas y las raíces de una planta. Generalmente, la relación que se establece entre el HMA y la planta es mutualista, de manera que se favorece un intercambio bidireccional de nutrientes y de carbono. Sin embargo, variaciones en los factores ambientales externos pueden modular esta interacción pasando a ser comensalista o incluso parásita. Los HMA generan un micelio externo que comunica entre sí algunas de las plantas que componen la comunidad vegetal, creando una red de relaciones complejas que influyen de manera decisiva en la diversidad y composición de las comunidades vegetales e incluso enalgunos casos, pueden determinar el éxito o fracaso de la invasión por plantas exóticas. En ecosistemas con condiciones climáticas adversas, como es el caso de los ecosistemas áridos y semiáridos, estos hongos cobran especial importancia ya que mejoran el establecimiento de algunas plántulas y las ayudan a superar las condiciones de estrés, aumentando la captación de nutrientes y agua. Gracias a la aplicación de herramientas de análisis molecular, se está profundizando en el estudio de la ecología de los HMA, desvelando la gran diversidad de especies existentes y los factores que influyen en su distribución espacial. La diversidad de especies de HMA está relacionada con una alta diversidad funcional que regula en gran medida las interacciones entre las comunidades de HMA y de plantas.
Asociación Española de Ecología Terrestre
Characteristics of droughts in Argentina's core crop region
This study advances the understanding and impacts of dry episodes on wheat, corn, and soybean yields over Argentina's core crop region. The production of these major crops is intense and is the main contribution to the country's gross domestic product. Our analysis focuses on the droughts' properties, including their magnitude, frequency at different timescales, duration, and severity. We analyzed 40 years of precipitation and soil moisture anomalies and their corresponding nonparametric standardized indices at timescales of 1, 3, and 6 months. The climate variables were complemented with 40 years of the crops' yield data. The percentage of drought occurrence in northeastern Argentina ranges between 12 % and 18 %, with the larger values located towards the core crop region's eastern–northeastern sector. An analysis of drought duration suggests that most cases tend to occur for periods shorter than 3 months, while a few can extend up to 1 year, and even fewer can last longer. More importantly, regardless of the duration, droughts have larger impacts during the crops' critical growth period. Corn and soybean have their critical growth periods during summer and are more sensitive to precipitation and soil moisture deficits than wheat, which has its critical growth period during spring. Quantification of the relation between the droughts' indicators during the crops' critical periods and detrended annual crop yields was performed. Large drought severity values during the crop-sensitive months result in significant crop yield losses. Results suggest that shorter-scale indicators during sensitive periods are more appropriate for predicting crop yield losses than the longer-scale indicators. This new approach can be helpful for regional decision-making systems that support planning by water managers and agricultural stakeholders.
L. C. Sgroi, M. A. Lovino, M. A. Lovino, E. H. Berbery, G. V. Müller, G. V. Müller
Geography. Anthropology. Recreation, Environmental sciences, Technology, Environmental technology. Sanitary engineering
Cambio climático y plagas: algo más que el clima
Hay un acuerdo general en la comunidad científica respecto al efecto que el cambio climático va a significar para las especies plaga: la mayor parte de ellas se van a ver favorecidas, lo que augura un panorama difícil para la sostenibilidad y gestión de muchos de nuestros bosques. Usando como hilo conductor a la procesionaria del pino (Thaumetopoea pityocampa), una plaga circunmediterránea que afecta severamente a los pinares y cuya respuesta al incremento de temperaturas es bien conocida en Europa, señalamos la necesidad de un abordaje más integral para la futura gestión de estas plagas. Frente a los procedimientos de control basados en el ataque directo a la especie plaga, mostramos las posibilidades de una estrategia de prevención basada en el manejo del hábitat, que consiga bosques más diversos en estructura y composición específica, más resistentes y resilientes no sólo frente a las plagas, sino a los diversos tipos de perturbación que se adivinan para los años venideros.
SARS in Healthcare Facilities, Toronto and Taiwan
severe acute respiratory syndrome, infection control, delivery of health care, Taiwan, Canada
The healthcare setting was important in the early spread of severe acute respiratory syndrome (SARS) in both Toronto and Taiwan. Healthcare workers, patients, and visitors were at increased risk for infection. Nonetheless, the ability of individual SARS patients to transmit disease was quite variable. Unrecognized SARS case-patients were a primary source of transmission and early detection and intervention were important to limit spread. Strict adherence to infection control precautions was essential in containing outbreaks. In addition, grouping patients into cohorts and limiting access to SARS patients minimized exposure opportunities. Given the difficulty in implementing several of these measures, controls were frequently adapted to the acuity of SARS care and level of transmission within facilities. Although these conclusions are based only on a retrospective analysis of events, applying the experiences of Toronto and Taiwan to SARS preparedness planning efforts will likely minimize future transmission within healthcare facilities.
L. Clifford McDonald, Andrew E Simor, Ih-Jen Su, Susan Maloney, Marianna Ofner, Kow-Tong Chen, James F. Lando, Allison McGeer, Min-Ling Lee, Daniel B. Jernigan
Centers for Disease Control and Prevention
Infectious and parasitic diseases, Medicine
Efectos y respuestas de la Costra Biológica del Suelo en ecosistemas áridos: avances recientes a nivel de especie
La costra biológica del suelo (CBS) es un componente complejo del ecosistema que engloba diferentes organismos (líquenes, musgos, hepáticas, cianobacterias, hongos, algas) presentes en las primeras capas de suelo. La CBS se encuentra en una amplia variedad de ecosistemas, aunque generalmente es más abundante en ecosistemas donde la cobertura de plantas vasculares es escasa, como los ecosistemas áridos. En estos eco-sistemas, la CBS contribuye considerablemente a su biodiversidad y funcionamiento. Debido a la gran dificultad para la identificación de especies de estas comunidades, la mayoría de la investigación sobre la CBS se ha desarrollado a escala de comunidad y grupo morfológico. A este nivel, se ha podido observar el gran potencial de estas comunidades de contribuir a la estructura y dinámica del ecosistema: interaccionan con las primeras capas del suelo y con otros organismos, participan en la fijación de carbono y nitrógeno, así como en procesos hidrológicos y en el ciclo de nutrientes. Sin embargo, avances recientes en el conocimiento de la CBS arrojan interesantes y marcadas diferencias en la ecología y el papel funcional de las distintas especies que la componen, con las consecuentes implicaciones en la gestión y conservación de estas comunidades y de los ecosistemas que habitan. En particular, se han observado respuestas específicas en términos de presencia, abundancia y frecuencia ante diversos factores ambientales (variables climáticas, tipo de sustrato, presencia de plantas vasculares y perturbación por pastoreo – recuperación natural), así como un efecto a nivel de especie sobre las propiedades del suelo.
L. Concostrina-Zubiri, I. Martínez, E. Huber-Sannwald, A. Escudero
Повільний туризм як нова філософія європейського туризму
сталий туризм, повільний рух, повільний туризм, повільна подорож, повільне місто, туристична мотивація
Розглянуто передумови виникнення і розвиток нової концепції європейського туризму — повільного туризму. Дослідження надає нового розуміння явища з точки зору цільового процесу споживання та нових потреб суспільства, зумовлених новою філософією «повільного життя», ознайомлює з проявами нового культурного явища — «повільний рух». Особливу увагу приділено аналізу наукових публікацій на тему повільного туризму західними вченими, який свідчить про зростаючий інтерес науковців до цієї теми. Виокремлено чотири напрями досліджень: значення часу в процесі поїздки; місцезнаходження та діяльність у пункті призначення; транспортні засоби і досвід подорожей; екологічна обізнаність. Виконане дослідження дозволяє дійти висновку, що концепція повільного туризму, яка зародилася в Італії, набуває дедалі більшої уваги і сприймається як альтернатива сучасному масовому туризму та його негативним впливам на місця, спільноти і, можливо, також самих туристів. Висунуто припущення, що концепція повільного туризму в умовах пандемії COVID-19 може стати для українського туризму однією з провідних.